Me kõik tahame, et meil oleks hea töö ega peaks toimetuleku pärast muretsema. Tahame, et meil oleks õnnelik pere ja ilus kodu, kus saaks tegelda hobide ja suhelda sõpradega. Aga mis kodu see on ilma lasteta?
Sündimuse vähenemise põhjused on peidus selles sotsiaalses keskkonnas, kus elame, ja neis väärtustes, mida ühiskond kannab. Pereloomist lükatakse edasi kartuses, et veel ei suudeta pakkuda lapsele kindlat ja turvalist keskkonda. Enne on vaja kapitali koguda, korralik elamine soetada ja pool pangalaenust tagasi maksta, pensionipõlv kindlustada.
Paraku ei ole vanemate panus laste kasvatamisse seni küllaldaselt väärtustatud. Kui tahame, et rahvas kestaks ja lapsi sünniks, peame emade tööd senisest rohkem hindama. Praegu on emade palgad ja seetõttu pensionidki tihti väiksemad kui neil, kes pole üldse lapsi üles kasvatanud. Selline ebaõiglus tuleb lõpetada.
Üks võimalusi on vanemapensioni kehtestamine. See väike lisatugi ei ole põhjus, mis hakkaks kohe ja kiiresti iivet tõstma, kuid paljudele peredele on see suur summa ja annab tulevikuks lisakindlust. Samal ajal ei piisa ainult pragmaatilistest stiimulitest. Isegi juhul, kui kehtestada riigilt uusi toetusi ja soodustusi, ei saa riik kehtestada üht peamist alust tugevatele peredele, kus kasvab palju lapsi.
Nii nagu riigiaparaat ei saa meie peredesse lapsi sünnitada ega neid üles kasvatada, ei saa riik kehtestada väärtushinnanguid. Aga selliste sammudega saab riik anda oma kodanikele sõnumi: kui kasvatad lapsi, siis seda ka hinnatakse. Ja pigem suurema kui väiksema pensioniga, nagu seni on kahjuks olnud. See on koht, kus kogu ühiskond peab eelarve kaudu oma peredele appi tulema.